Ez az oldal nem a szimpla
sátorállításról fog szólni, inkább az apró praktikákról,
amit a túráim alatt találtam ki.
Az első ilyen, ha kemény
talajon szeretnénk éjszakázni. Három különböző ilyen
talajjal találkoztam eddig. A legelterjedtebb, a kempingek
parcellázott földje. Ugyan is manapság nagyon népszerű a
kempingezés, de, hogy a kényelmes nyugatiak, ne szenvedjenek
az otthon hiányába, ezért a kempingek látogatói kb 90%-a
lakóbusszal, vagy lakókocsival érkezik. Ezek tömege miatt
tömörítik a földet, amire sátrat állítani szinte lehetetlen.
Akkor szoktam a sátor karókat helyettesíteni kötéllel,
gumipókkal, és minden mással ami kötözésre alkalmas. A kötél
egyik végét a sátorhoz, a másikat fix tárgyakhoz kötöm (fa,
nagyobb kő...). Nem túl stabil, de több mint a semmi.
Hasonló a helyzet a másik két
típusú talajon. Ilyen a sziklás helyen való
vadkempingezés, és az apró kavicsos átázott talaj is.
A tábor helyét mindig gondosan
választom ki, ugyan is az éjszakai pihenést több dolog is
zavarhatja. A két legfontosabb a köves talaj, a másik a
növényzet. A kövek egyenetlensége, és alakja okoz
gondot. Mindkettő egyszerűen orvosolható, ha les simább
részt keressük meg, vagy ha sátorállítás előtt eltávolítjuk
a nem kívánatos köveket. A környék növényzete is
megkeseríthetik az éjszakát. A vadonban való alvás nem túl
nyugodt, így ha egy bokor hozzáér a sátrunkhoz, miközben
fúja a szél, végig azt hihetjük, hogy valaki mászkál
odakint. Ezért szoktam este kicsit "kertészkedni". Minden
olyan gallyat ami hozzá érhet a sátorhoz eltávolítok. Ez nem
kizárólag azt jelenti, hogy neki esek egy bicskával, a
humánusabb, ha lekötöm az ágat, de Olaszországban köveket
tettem a páfrányokra, így nem szenvedtek kárt a növények, és
én is nyugodtan aludtam.
Oda szoktam még arra is
figyelni, hogy fölöttem ne legyen száraz ág, mert egy esti
vihar letörheti, és mély nyomot hagyhat bennem és a sátorban
a lezuhanó faág.
A negyedik dolog inkább csak
vadkempingezésnél fontos. Ne verjünk tábort ösvényre. Se
emberi, se állati eredetőre. Emberek ritkán járkálnak
éjszaka az erdőben, de vadak annál inkább. Egyszer sikerült
egy hangyaboly csapására felverni a sátrat. Ezt későn vettem
észre, így pár perc alatt elleptek a hangyák. Képzeljük el
ha egy vaddisznó csapásába vertem volna "tanyát".
2014-ben azt is megtanultam,
hogy soha ne állítsak sátrat csupasz földre, ha van fű is.
Első gondolatom jó lett volna, hogy nem füves területre
verek tábort, hisz így hajnalban nem lett volna tiszta pára
mindenem, de arra nem számítottam, hogy szakadni fog az
éjjel, így reggelre csatak sár lett a sátor kb 40 cm
magasan. Ha füves területet választottam volna, akkor ez a
gond nem lett volna.
A fent említett párásodásra a
legjobb ellenszer, ha egy fóliát terítünk a földre, és arra
állítjuk a sátrat. Én egy speciális fóliát vettem erre a
célra. Nagyobb sportszer boltokban kapható, 2000 Ft körül
mozog az ára. Vékony, és könnyű. Amellett, hogy nem engedi
át a párát, jó hőszigetelő képességgel bír. Valamint arra is
tökéletes, hogy a legvizesebb talajon se ázik át a sátor
alja. 2012-ben a 14 napos folyamatos esőzés, jócskán
megáztatta a földet, és egy "mocsárban" tudtam csak sátrat
állítani. Akkor nem volt ez a fóliám, és hiába 9000 mm-ig
vízálló a a sátram alsó része, mégis átengedte a vizet.